KUNINGAS TANSSII
Aloittakaamme.
Mutta Herra de Lully... Ei ilman Kuningasta!
Kuningas ei tule.
Hiljaisuus!
Te Deum!
Älkää amputoiko!
Ei jalkaa!
Ei tanssijan jalkaa!
Rukoilen teitä...
Päästäkää minut!
Hyvä, leikatkaa irti sydämeni!
Mutta ei jalkaani!
Ei tanssijan jalkaa!
Mistä lähtien on musiikkimme
Ikävystyttänyt Kuningasta?
Siitä lähtien kun aloitte soittaa omaa musiikkianne hänelle?
Te valitatte portaiden nousemisesta, Kun taas tanssiminen...
Tuleeko kurjan Italian viitoittaa tietään Ranskan Hoville?
Tanssi on ranskalainen erikoisuus, hyvä mies.
Ei sillä ole mitään tekemistä oopperan kanssa,
sellaisessa italialaisessa muodossa
jota harvat ranskalaiset voivat sietää.
Ei muuta kuin ääntelehtimistä!
Voitteko kuvitella?
Kuningas tanssii, Monsieur, hän ei laula.
Musiikki on liikettä,
täytyy olla liikettä.
Kuninkaan mielenkiinnon houkuttelu on pannut päänne sekaisin.
Sellaiset huomionosoitukset eivät kestä kauempaa kuin sadut.
Sammakko muuttuu jälleen sammakoksi.
Kyllä vaan, italialainen
edelleen löyhkää mudalta.
Monsieur de Cambefort...
Kertokaa Lullylle että tahdon puhua hänelle.
Kuningas, Monsieur...
Nuotit seuraavat liikettä kuten perhoset.
Keskellä heräämistään. mutta kuka ohjaa ketä?
- Kuningas kutsuu sinua. - Hän voi odottaa.
Hän on mestari, hänellä on kaikki maailman aika.
Kuningas...
Odottakaa?
Lully, Herra
Pyysi Teidän Majesteettianne odottamaan.
Hän uskaltaa sanoa, Herra,
Te olette mestari, siispä te voitte odottaa.
Herra Lully työskentelee Meidän iloksemme. Me olemme tyytyväinen.
Kuningas tanssii.
Helmikuu 23, 1653
Herra!
Tulkaa! Minulla on yllätys.
Aurinko nousee pian. En ehdi mitenkään.
Olkaa hyvät, ruhtinaallinen yllätys.
He siis saavat nähdä teidät
kuten eivät koskaan ennen.
Te olette yhtä itsepäinen kuin minä.
mutta onneksi olette utelias kuten minä.
Hieno virhe, jopa kuninkaassa.
Tietynlainen pieni henkilökohtainen koroke.
Pieni porras jota voitte kantaa,
jolta Teidän Majesteettine voi hallita maailmaa.
Olette hullu.
En voi tanssia näissä.
Minä käytän niitä itse,
jotta ne muotoutuvat.
Katsokaa kuinka taipuisat ne ovat.
Te kohoatte suurimpienkin miesten yläpuolelle!
Vannon äitini pään kautta,
Haluan teidän parastanne.
Haluan että he vapisevat kunnianpelossaan...
osoittavat suosiotaan.
Haluaisin nähdä teidät onnellisena.
Varoitan teitä: Jos minä epäonnistun, te joudutte välittömästi takaisin Italiaan.
Entä jos ette epäonnistu?
Mitä haluaisitte eniten?
Tulla ranskalaiseksi, Herra.
Italialainen on halveksittu tämän päivän Pariisissa.
Minun sydämeni on täydellisesti ranskalainen, Herra. Lo giuro.
Ainoastaan kieleni enää panee vastaan.
mutta jos tahdotte, leikkaan sen irti.
Se ei palvele mitään tarkoitusta
musiikin soittamiseen tai tanssimiseen. Minun täytyy leikata se pois.
Jos minä todella olisin Kuningas,
tekisin sinusta ranskalaisen.
mutta Te olette Kuningas!
Lavalla, Baptiste, ainoastaan lavalla.
Musiikin ja tanssin valtakunta
ovat ainoat jotka äitini ja hänen ministerinsä minulle sallivat.
Valta...
Nautinto...
Loisto...
Kuten valo nousee Auringosta,
vielä syntymänsä liekissä,
Kunnia
seuraa sen valaisevaa pyrstöä "
- Katsokaa! Conti'n Prinssi! - Onko hän jälleen suosiossa?
Kuningas pitää hänet aisoissa. Näetkö kuinka hän kutistuu.
Syntymässään,
ikuisesti seuraa
Kunnia...
ja Voitto. "
Hän saa kaikki nuoret kapinalliset tanssimaan!
Eilispäivän houkat. Jokaisesta perheestä pääsi poika mukaan.
Loistava idea.
He siis pitivät teitä lahjakkaana, senkin firenzeläinen vitsaus!
mutta onnenne voi pian kääntyä.
Kuningas inhoaa italialaisia tapoja.
Harmi!
Suosio, Maine ja Rauha
kaikki näin yhdistyvät universaaliin kuoroon
juhliakseen häntä, joka
tuo Maan kamaralle
Elämän ja Valon
Lapsi...
Hän ei ole enää lapsi, Madame,
Hän on Kuningas.
Kahdeksan vuotta myöhemmin Maaliskuu 10, 1661
Jumalani, älä anna minun vapista.
Usein en löydä sanoja,
ja vaikka en myöntäisi sitä,
minua ahdistaa usein epätietoisuus.
Äitini tahtoo vastustaa minua.
Minun täytyy torjua se.
Kestää hänen vihansa, kyyneleensä.
Minun täytyy puhua selvästi ja lempeästi, eikä sietää vastaansanomisia.
Ylhäisyys, pyydän teiltä, älkää hylätkö minua .
Kardinaali on kuollut.
Nyt on aika.
Arvoisat Herrat.
Madam.
Tänään teatteri esittää uuden draaman.
olen antanut ministerieni määrätä
edesmenneen Kardinaalin alaisuudessa,
Mazarin.
Tästä eteenpäin määrään yksin minä.
Minä hallitsen itse.
Saatte neuvoa minua jos pyydän sitä.
Määrään teidät olemaan allekirjoittamatta mitään,
edes henkilötodistusta, ilman minun suostumustani.
Tämä on minun tahtoni, arvoisat herrat.
Nyt tulee teidän totella sitä.
Louis! Sinä et voi hallita ilman Pääministeriä.
Se, Madam, on juuri mitä minä aion tehdä.
mutta, Louis!
Sinulla ei ole mitään kokemusta hallitsemisesta.
Kyllä, tunnet kitaran.
Ja metsästyksen, ja baletin!
mutta Valtio?
Mitä sinä tiedät siitä?
Minun luulen tietäväni kuinka hallita kunnollisesti.
Mitä tulee baletti-ihastukseeni, tietäkää tämä:
Isäni perusti Ranskan Akatemian, minä aion perustaa yhden tanssille.
Tämä tulee olemaan ensimmäinen luomukseni.
Lapsiraukkani!
niin, niin...
serkkuni Conti.
Ihailtavaa, Madam,
kuinka hän on saavuttanut suosionne...
luovuttuaan riehakkaasta elämästään ja käännyttyään näihin hartaisiin hurskauksiin.
Ainakaan hän ei pöyhkeile rakastajattarellaan
6 kuukautta sen jälkeen kun nai Espanjalaisen prinsessan!
ennen turhaa kainosteluaan Contimme rietasteli tavalla johon minä en ryhtyisi ikinä.
Lord de Conti on fariseus,
kuten kiihkoilijansa.
jotka, Kardinaalin kirottua
edelleen kokoontuvat salassa.
Ollen verenperimältään prinssi, on hän sekä uhkana hoville että rikkaampi kuin minä.
Kuinka inhoankaan näitä pitkiä, teeskenteleviä naamoja!
Ranska on hengästynyt,
Se on sairas.
Se tarvitsee elävää verta, uuden auringon.
Minä kunnioitan Jumalaa kuten tekin, rakas Äiti,
mutta jumalamme eroavat toisistaan.
Teidän jumalanne rypee varjossa ja katumuksessa. Hän suree mennyttä.
Hän pelkää tulevaisuutta.
Minun jumalani on elämän Jumala.
Hän kulkee valoa kohti.
Mitä tahansa te ja mustanpuhuvat ystävänne ajattelette,
Minä tulen olemaan Jumalani vanhin poika,
ja Hänen edustajanaan maan päällä.
Conti'n Prinssi
paheksuu varmasti tätä,
mutta minä en välitä.
Hän ei kenties kauan enää istu neuvostossa.
Sinä et voi sivuuttaa häntä!
Kuka minua estää?
Minä!
Sitten minulla ei ole muuta mahdollisuutta, kuin sivuuttaa teidätkin.
Sinä et uskaltaisi!
Louis!
Kyllä vaan, Äiti,
Kuningaskunnan hyväksi.
Itse asiassa, se on tehty.
Serkku,
Kuningatar ja te ette enää huolehdi Neuvostosta.
Herra!
Minä olen 22 vuotta vanha, Äiti,
ja minä olen teidän Kuninkaanne.
Kuningas
tanssii!
Soittakaa hienointa musiikkia
kuningas Jupiterille,
Universumin Hallitsija!
Olet antanut minulle sanasi, Madeleine.
Isäsi odotti kosintaani.
Luulin että se oli hänenkin tahtonsa.
Se on Kuninkaan tahto.
Kuninkaan? Lully'n?
Vai sinun?
Lully, Kuningas, se on kaikki yhtä ja samaa.
Minä en ole mitään.
Lully on kääntänyt pääsi, kuten hän teki Kuninkaalle.
Hän on paheiden kyllästämä. Hän makaa poikien kanssa ja tapailee huoria.
Madeleine, sinä kuulut minulle.
- Täytyykö minun muistuttaa sinua... - Hän tietää.
Kerroin hänelle, toivoen että se inhottaisi häntä.
Hän vain nauroi.
Häntä kiihotti ajatus olla seuraajasi.
Kun Kuningas meni naimisiin 6 kuukautta sitten päätti Lully tehdä samoin.
Tuletko, enkelini?
Te ette häntä saa.
Muuttakaa äänensävyänne, Herra Kuningattaren Musikantti-lakeija.
Ymmärrän että haluatte hänen itkevän. Hyvä! Minulla on Kuninkaan korva käytössäni.
Hän pitää musiikistani. Minä saan hänet tanssimaan.
Kun Hän tanssii, Hän on kuin jumala. Minun aurinkoni nousi Kuninkaan myötä.
Teidät unohdetaan vanhan hallituksen myötä.
Madeleine valitsi hyvin.
Pyydän, älkää! Heikkous merkitsisi tuhoanne täällä.
Herra Le Vau, Herra Le Notre!
Minä tahdon ihanan puutarhan,
kukkapenkkejä, lammikkoja suihkulähteitä, metsikköjä.
Kaikki rakennettuina tässä mittakaavassa.
Herra, Versailles'a ympäröivä maaseutu
on toivottoman alavaa.
Maaperä on likaviemäri.
Kukkuloilla on puita, mutta täällä vain rämettä.
Luonnon on toteltava kuten ihmisetkin tekevät.
Minä toivon niin. Tehkää niin.
Palkatkaa 3,000 työntekijä, jos teidän täytyy,
istuttakaa täysikasvuisia puita.
Tänne
me rakennamme kanaalin, aavan kuin meri.
Minä purjehdutan pursia siellä.
Veistoksista...
Le Vau, tulemme puhumaan veistoksista,
joita tulee lammikoihin, myös.
Tuolla, labyrintti jonne voin piiloutua jonkun kanssa takaa-ajajiltani.
Tuonne ulkoilma-teatteri Herra Moliérille.
ja hänen upeille näytöksilleen.
Molière, tulkaa tänne.
Voitte alkaa ajatella viihdettä, jotain eloisaa.
Katsokaa Lully'a. Hän tuntee mieltymykseni.
Minä ryhdyn luomaan teemaa.
Minä teen parhaani, Herra.
Seuratkaa häntä.
Hän asettaa sananne musiikkiin kuten hän tekee minun unelmilleni.
Me saamme tämän rämeen tanssimaan, koko tämän valtakunnan tanssimaan.
Me annamme sellaisia juhlia joista kukaan ei ole uneksinut.
Valoilla himmennämme tähdet. Me laulamme elämästä,
rakkaudesta.
Välähdys Eedeniä ennen lankeemusta.
Herrani, tämä on häväistys.
Hukuttaako hän meidät tähän rämeeseen?
Kuumetauti nousee yhä.
Ikkunat!
- En saa henkeä! - Tuuli on liian kova, Herra.
- Puhtaat lakanat viilentävät teitä. - Valmistakaa kaikki!
Päästäkää minut!
Molière...
Järjestelemässä juhliamme?
Kyllä, Herra.
Me hämmästytämme heidät.
Se on kuume!
Meidän täytyy iskeä suonta hänen jalastaan.
- Me teimme sen jo, kolmasti. - Kupatkaa häntä, sitten?
Kuinka hän voi?
En voi odottaa. He ovat sulkeneet tieni.
Eihän hän kuole, eihän?
Jos hän kuolee, minä menetän kaiken.
Ei voi tapahtua. Jumala ei salli sitä.
Huudatko sinä avuksi Jumalaa?
Kun tarvitsen Jumalaa, olen hyvä kristitty.
Olette kummallinen.
Ei hän.
Hän ei voi kuolla, hän on nuori, voimakas.
Hän on jumala.
Hän ei voi kuolla, hän on jumala.
Kuinka sopimaton ajankohta, eikö vain?
Ei enää tanssimista, Signor Batista.
Huomenna, minä järjestän kauniin pyrstönne
ulos tästä hovista.
jota temppunne saastuttavat.
Senkin lude, olevinanne prinssi!
Tehkää tietä!
Monsieur, lapsi tulee!
Madeleine tarvitsee teitä. Lapsi on perätilassa.
- Rauhoittakaa häntä. Minulla on kiire. - kiire!
Hän tarvitsee minua.
Älkää jättäkö minua.
Olen tässä, Louis.
Sinun täytyy ajatella kuningaskunnan tulevaisuutta.
Serkkusi Conti on täällä.
Jumalan rakkauden tähden,
puhu hänelle.
Teitä on suositeltu minulle
suuressa tarpeessa, serkku.
Minä uskon teille sen mikä on kalleinta minulle...
Ätini
ja valtakuntani.
Laskekaa hänet sisään.
Menkää ulos!
Hän on kuollut!
- Hän on kuollut...Madeleine! - perääntykää, te tukehdutatte hänet!
Päästäkää hänet sisään.
Se on ihme.
Te olette velho, Baptiste.
Ei, ei, Molière!
Kuinka olette voineet puhua ja laulaa samalla näyttämöllä?
Hullu voi sanoa olevansa niin tottunut laulamiseen ettei voi puhua muulla tavalla.
- Entä sitten? - Satyyri vastaa laululla.
Musiikki ensin, musiikki eikä mitään muuta.
Sanoja ja musiikkia yhdessä! He eivät tule ymmärtämään.
Yleisö ymmärtää jos se tajuaa perussäännöt.
Sanat ja musiikki eivät yhdisty helposti.
Epäsovinnainen pelottaa sinua. Miksi estää niiden yhdistyminen?
Se on kuin vuoropuhelu...
Älkää!
Ikäänkuin kaksi ihmistä kilpailisivat voimasta.
Naurettavaa! Naurettavaa!
Kuningas ei pidä siitä.
Miksei hän tule pitämään siitä?
Te olette itse naurettava.
Joka tapauksessa, emme voi perääntyä nyt.
Toukokuu 8, 1664
Tiedättekö mitä noilla ilvehtijöillä on varastossaan?
Pahinta, Madame, pahinta. mutta pelkään että hän tulee pitämään siitä.
Useimmat nykyajan leidit voidaan johdattaa korvistaan.
Täten jokainen sekaantuu musiikkiin.
Heidät voi voittaa
pikku lauluilla.
Minun on opittava laulamaan kuten muutkin.
Ja tässä meillä on juuri se mies.
Satyyri, ystäväni, muista lupauksesi:
Opeta minua laulamaan.
Laulu?
Laulamaan laulu?
Hyvän tähden, rakkauslaulu!
Hän on niin tottunut laulamiseen.
hän voi ainoastaan puhua sillä tavoin.
Laulakaamme...
Laula armaalleni, rakas lintu...
Katsokaa, me teimme sen!
Kuolemantuskani, rakas lintu
Kuolemantuskani
Odota, Madeleine!
Odota, ole hyvä!
Se ei voi olla liian myöhäistä
En ymmärrä kuinka otsasi pysyy niin kirkkaana.
Kun ajattelen kuinka Lully saastuttaa sinut,
tai kuinka sinä muutut samanlaiseksi siaksi! Et sinä!
Emme me!
En voi tehdä tehtyä tekemättömäksi. Hän on aviomieheni Jumalan edessä.
Kuninkaan edessä.
Jumalalla ei ole mitään tekemistä sen kanssa.
Pidä tätä.
Se suojelee sinua, kuten minun rakkauteni suojelee sinua.
Jumala on viimeinen toivoni sen jälkeen kun jätit minut.
-En minä jättänyt sinua. - Vastaa minulle.
Olenko se minä vai Baptiste?
Hän antoi minulle kaksi poikaa,
ja minä nukun hänen sängyssään.
Se oli sinun päätöksesi.
Liian nuori ollaksesi hovissa, tuhma tyttö!
Olen uni, Baptiste.
Pilvi.
Enkeli.
Paremminkin pikku piru.
Vain sinä torjut minut.
Jos et olisi vaimoni sukulaisia...
Kauan eläköön komedia-baletti!
Kuin taiteiden papittaret,
ja todistetut neitsyet,
minä kutsun teidät juhlimaan
Teatterin ja Musiikin häitä.
Jean-Baptiste Molière, Kuninkaan sisustaja, kirjailija ja näyttelijä,
otatteko oikeaan ja lojaaliin liittoon, Jean-Baptiste Lullyn,
Kuninkaan Musiikin palvelijan,
rakastaaksenne ja kunnioittaaksenne ja tukeaksenne häntä
kunnes kuolema teidät erottaa?
Jean-Baptiste Lully
on anastaja,
sodomiitti
ja pirun inkarnaatio. Ja Moliére,
sukurutsainen elostelija,
joka nai oman tyttärensä. Se on kaikkien tiedossa.
Kuningas suojelee teitä
mutta Jumala ei teitä säästä.
Tämä hirvittävä liitto on tuomittu häviämään.
Mitään siitä ei tule jäämään jäljelle!
Mikä voisi olla inhottavampaa, kuin nämä kiihkoilijat,
huijarit jotka pilkkaavat sitä mitä kuolevaiset pitävät pyhimpänä.
Kuningas ei tule vastustamaan äitiään.
Hän käyttää teitä hyväkseen. Te tulette ottamaan kaikki riskit.
Minä palvelen Kuningasta, Baptiste.
Häntä me kuvaamme sanoin, joita käytämme näyttämöllä.
ja jota mielelläni harjoittelen.
Itserakkaita ihmisiä, jotka käyvät hyveellä kauppaa.
Jotka ostavat ansioita ja arvoa silmäniskuilla ja liehittelyillä
Kiihkoilijoilla on mahtavat suojelijansa. Te olette hullu.
Ihmiset joita näemme matkalla taivaaseen,
kohtaloaan kiirehtien, palaen ja rukoillen,
omaksuen heidän intonsa ja paheensa.
Kaikki vaarallisempia tappaakseen pyhällä teräksellä
käyttäen aseita joita me kunnioitamme.
Me olemme sekä soittimet että kädet.
Soittimet ovat rikki, kädet leikattu irti.
Pelkuri!
Meidän pitää sylkeä vanhoja harmaapartoja, ja teidän suutanne kuivaa.
Ottakaa tämä nenäliina ennenkuin puhutte.
Peittäkää rinnustanne, liha on heikko.
Huokauksia jotka
horjuttavat sielua. Epäpuhtaita ajatuksia on vaikea valvoa.
Teidän sielullanne, nähtävästi, on heikot puolustukset,
Onko lihalla sellainen valta aisteihinne?
Jos näkisin teidät alastomana päästä varpaisiin
ei paljas ihonnekaan saattaisi minua kiusaukseen.
Madam on tulossa alas...
Minun täytyy olla liian vanha Molier'n piloihin.
Mutta näen että hän tekee uskovaisista pilaa.
Suokoon Taivas, jonka ääretöntä hyvyyttä palvomme,
suojelunsa ruumillenne ja sielullenne ikuisesti.
- Uskon että olette taas terve ja vahva - Melko terve,
kuume ei kestänyt kauan.
Rukouksillani, arvaan, ei ollut ansiota tässä hoidossa.
Miksi on kätenne siellä?
Tunnustelen pukuanne, kuinka pehmeä aine.
Älkää, kutian helposti. Riittää jo!
Oi, kuinka kaunista pitsityötä onkaan puvussanne!
Ammattitaidon ihme, ei sen vähempää.
En ole koskaan nähnyt mitään tähän verrattavaa.
Te ette välitä mistään mikä on tämän alla.
Sydämeni ei ole kivestä, tiedättehän.
Ikuisuuden kauneuden rakastaminen ei estä maallista rakkautta.
Aistimme ovat helposti vangittavissa
Taivaan täydellisillä luomuksilla.
Kuinka voisi katsoa teitä, te virheetön luomus,
Ilman että ihailisi kaiken luonnon mestaria
Mitä loistavin luonnehdinta, herra,
mutta ettekö pidä sitä luonteenne vastaisena?
Se sopii huonosti
uskonnolliselle miehelle kuten te.
Voin ollakin uskonnollinen, mutta olen minäkin ihminen.
Vaikka tällaiset sanat ovatkin minun suustani outoja.
En ole enkeli, enkä sellaiseksi tarkoitettu.
Ja jos ajattelette että minun pitäisi hävetä
On se toki teidän charminne vika.
Ettekö pelkää että voin ajatella
kertovani miehelleni teidän tunteistanne?
Minä tiedän että jalossa armossanne, suotte röyhkeyteni anteeksi.
Ja että te kannatte mielessänne,
Olen ihminen, enkä ole sokea.
Istuutukaa, Madam.
Lopettakaa ystävällisesti tämä hälinä.
Tapanne, suojattinne,
elämänne aiheuttaa hälinää.
Saatte tehdä tiliä Jumalalle siitä.
Minä työskentelen Hänestä.
Ilman pyhiä arvoja, ei mikään hallitus voi kestää.
Te olette Kirkon vanhin poika.
Älkää olko sen häpeällinen poika.
Molière on hyvä palvelija, Madam.
Hänen näytelmänsä ovat ainoastaan farssia.
Se sai monet ihmiset nauramaan, eikä ollut minulle vastenmielinen.
Kristuksen ja ilveilyn väliltä, te valitsette ilveilyn?
Ei, Louis,
niin kauan kuin elän, ei mitään tulla tekemään niille,
jotka kannustavat kehittymään pyhyydessä.
Molière on piru.
Paholainen miehen vaatteissa, alhaisin syntinen
joka on koskaan elänyt.
Hänen täytyy tehdä julkinen katumus
irstaan, uskonnonvastaisen runoutensa vuoksi.
Herra, ajatelkaa seurauksia.
Kirkko tuomitsee tämän näytelmän.
Kirkon tehtävä ei ole ojentaa Ranskan Kuningasta.
Teatterin, myönnättehän, Herra,
ei tule arvostella Kirkkoa eikä sen kannattajia.
Louis,
joko Molière
tai sota ylhäisen papiston kanssa.
Toinen kapinallinen...
Onko se sitä mitä haluat?
Haluatko uhmata Jumalan ääntä?
Armande on nuori.
Te tulette saamaan muita lapsia.
Minun äitini menetti kolme ja hänellä on vielä neljä jäljellä.
On pahempaakin, ystäväni.
Kuningas on kieltänyt näytelmänne.
Hän kielsi Tartuffen.
mutta hän antoi näytelmän tehtäväksi.
Kuningatar-äidin joukko voitti.
Joku piti uhrata.
Luin hänelle muutaman näytöksen.
Hän määräsi minun muuttaa kaikki.
Ne eivät olleet tarpeeksi räikeitä hänelle.
Vanhat hovimiehet käyttävät sinua Kuningasta vastaan.
Kunhan Kuningas hiljentää kiihkoilijat,
Kunhan hän hallitsee yksin, hän päättää näytelmästäsi.
Sanat polttavat, Baptiste.
mutta musiikilla voit sanoa mitä tahansa ja silti pysyä moitteiden yläpuolella.
Katsokaa minua. En tunne epäonnistumista. Se on tarkoitukseton sana.
Kyllä, pelkuri puhumassa. Pelko antaa minulle siivet.
se panee minut juoksemaan kuin tuuli. Olen peloissani.
Peloissani, siitä päivästä lähtien kun saavuin kolmen pennin viuluni kanssa.
Peloissani tulla lähetetyksi takaisin Italiaan.
olla vailla ketään jolle säveltää, jolle luoda tanssi.
Pelko turvasi suosioni.
Musiikki on kuningatar.
Meidän täytyy vihkiä hänet Kuninkaan kanssa.
Minä kirjoitan ihanaa musiikkia ja te tarinan.
seuraksi minun musiikilleni, olemmeko samaa mieltä tästä?
Ei nimenomaisia sanomia, ei ansoja eikä nuolia.
Taiteemme on poliittinen väline, se käyttää viehkeyttä
ja tunnetta
saadakseen kuulijan sisimmän pintaan, ilman että hän huomaa sitä.
En tiedä...
En voi...
Kyllä, te voitte.
Tulkaa. Teidän täytyy elää.
Meidän elämämme on näyttämö, te tiedätte sen.
Tai muuten kuolema vaatii teidät.
Tulkaa kanssani.
Me kärvennämme seloottien hännät, Kuningattaren, Kuninkaankin jos tahdotte.
Mitä sinä olet tehnyt?
- Baptiste, mitä sinä olet tehnyt? -Kunpa tietäisinkin.
Yritänkin, En muista mitään.
Voi Luojani!
Älä mainitse häntä, ole ystävällinen!
Sinä olet juopotellut?
Paljon.
Ja kaikki muu,
kuten tavallista. En muista mitään.
Markiisin hovipoika...
ihana kuin tyttö, parempi kuin tyttö...
Makasi päälläni alastomana tänä aamuna...
kurkku auki leikattuna.
Tapoitko sinä hänet?
Tapoinko?
Ei, Madeleine, ei!
Jos niin on, sinun on kerrottava minulle.
Kiihkoilijat ovat tämän takana.
Ensin he iskivät Moliériin, nyt sinuun.
He käyttävät kaikki keinot
Vaikuttaakseen Kuninkaaseen. Sinun täytyy lähteä!
Minä haen vaunut!
Ilman häntä, minä en ole mitään.
Hän on elämäni tarkoitus.
Minun lahjakkuteni on arvoton ilman häntä.
En voi jättää häntä.
Anna minulle anteeksi, Madeleine.
Sinun sydämesi kuuluu toiselle.
Ei minulle...
Kuinka minä saatoin saada sinut?
Olen tässä.
Olen tässä, Baptiste.
Minä olen vaimosi.
Kannan lapsiasi.
Hoidan talosi,
pidän huolta maineestasi, olen kokonaan antautunut sinulle.
Sinä olet elämäni sisältö.
Sinusta tuli elämäni.
Sairaus on kauhea.
Se minkä jo poistimme
on kasvanut uudestaan.
mutta mätää ei ole.
Jumalan avulla,
ja teidän rohkeudellanne, Majesteetti,
me voitamme sen.
Pyydän Teidän Majesteettianne antamaan minulle anteeksi
kivun, jonka joudun teille tuottamaan.
Minä en leikkaa syvältä tänä yönä.
purkaa sientä.
Sovitelkaa planeettojen liikkeet kohdalleen, Beauchamp.
Planeetat eivät hipaise Aurinkoa, ne pitävät kunnioittavan välimatkan.
Ne antavat sen loistaa.
Tarkoituksena on tähdentää sen kirkkautta,
ei himmentää sitä.
Ilmaa, Beauchamp! Ilmaa!
Olette vihainen. En minä ole syyllinen.
Sinä yönä...
En tahdo tietää.
Joka tapauksessa,
Vaadin, että muutatte käytöstänne.
Ymmärrättekö?
Tiedättekö mikä rangaistus määrätään sodomialle?
Herra, minä olen naimisissa.
Tiedän että olette naimisissa.
Kiitän,
suokaa minulle tuo musiikki.
Vaimollanne
on suuri vastuu pitääksenne teidät.
Niin minullakin.
Nähkää että onnenne on suuri osa lahjakkuuttanne.
Minä luulin että olimme ystäviä.
Minulla ei ole ystäviä.
Mitä minuun tulee...
En ole muuttunut teidän suhteenne.
Musiikki
ruumiillistuu universaaliin tasapainoon. Silti...
sillä on polittinen tehtävä siinä mitä minä aion toteuttaa.
Se palvelee minua.
Se palvelee Valtiota ja Jumalaa.
Minun musiikkini palvelija ei käyttäydy kuten aasi.
Ranskalla täytyy olla Euroopan paras musiikki.
Ja arvostetuin.
Jumalani!
Lääkärit sanovat että he paransivat teidät,
että sairaus on perääntynyt.
He leikkasivat rintaani luuhun saakka.
Kasvain näytti hävinneen.
mutta kuten näette...
Olen kuolemaisillani, Louis.
Älä liiku.
Kuuntele minua.
Pelkään Kuningaskunnan puolesta.
Minä rakastan sinua syvästi.
Kansasi pelastus on yksin sinun vallassasi.
Jos sinä häviät, niin käy myös heille.
En minä ole hävinnyt, Äiti.
Saan vanhat viholliseni puolelleni hovin nautinnoilla.
Kerääntyneenä ympärilleni,
tarkotuksenaan miellyttää minua, he unohtavat juonitella.
Ei, Louis,
sinä havittelet vain omia nautintojasi,
omaa kunniaasi.
Me olemme puhuneet tästä ennenkin, Madam.
Älkäämme riidelkö nyt.
Vanno minulle että muutat tapasi.
En voi kestää sitä, mikä sinusta on tullut.
Vanno, Louis.
En halua kuolla
ahdistuksessa
johon olet minut saattanut.
Minä en tee lupausta jota en voi pitää.
Sinä et rakasta minua.
Älä pyydä minua kieltämään itseäni.
Sinä olet aina kritisoinut minua, aina vastustanut minua.
Jos et suoraan, niin sinä ja ystävänne olette hyökänneet minua palvelleita vastaan.
Aina ankara, kieltävä, valmiina tuomitsemaan,
heristäen Jumalan nimeä kuin ruoskaa pääni päällä.
Et koskaan antanut minulle
vähäisintäkään lohtua,
tai tukea,
tai hellyyttä,
Et koskaan antanut minulle vapautta rakastaa sinua kuten olisin tahtonut.
Muista Jumala, Louis!
Jumalani...
Hänen joka nousee taivaisiin tulee tietää kuinka siellä pysyä.
Me tulemme tietämään kuinka.
Passacaglia, passacaglia,
ja oikealle.
Kyllä. Kaksois-vasen.
Ja oikea. Yhteen. Hyppy.
Ja oikea.
Ja kaksois-vasen.
Ja oikea. Yhteen. Hyppy.
Ja oikea.
Ja kaksois-vasen.
Ja oikea. Yhteen.
Ulos, Molière!
Oikeastaan, kaikki ulos.
Kutsunko lääkärinne, Herra?
Ei. Ei ketään.
Se menee liian nopeasti. Ei kukaan voi tanssia tätä.
Tanssimestarini voi.
Niin voin minäkin.
Jättäkää minut.
Minä olen kaiken valon lähde,
ja tähdet, jotka radoillaan muodostavat suuremman kehän ympärilleni
Piirtävät hienon vahvuutensa kirkkaudesta jota minä säätelen.
Katsokaamme avoimin silmin tätä suurta näytöstä.
Mikä valtava loisto!
Mikä esiintyminen ja ylpeys!
Ei mikään Jumala voi vaatia tuollaista arvonantoa!
Seis!
Valtio näyttää horjuvan.
Ei kukaan ole Jumala tässä maailmassa.
Hän on 32-vuotias, muistakaa se!
Hän haluaa pronssisen kehon, kuten patsaissaan.
mutta luonto seuraa perässä. Hän vanhenee.
Näitte kuinka hän miltei pyörtyi.
Te ette voi tehdä hänestä enää parasta. Hän ei enää kestä sitä.
Hän ei luovuttanut koskaan. Hän ei tule koskaan luovuttamaan.
Hän yrittää tehdä minusta hullun.
Juokaa! Juokaa! Yskikää ja kuolkaa. Minä kuolen ja niin teette tekin.
Tässä! Oikeaa viiniä joka tappaa!
Te olitte tekemäisillänne hänestä yhtä ihailtavan Hovin teatterissa
kuin hän on sodan teatterissa.
Saattaa hänet tuohon mielettömään täydellisyyteen jota hän hakee kaikessa.
Juokaa! Kirottu olkoon lääkärinne, keuhkonne, maksanne ja pernanne!
On jotain muutakin.
- Mitä? - Luettehan sydämiä, ettekö voi arvata?
Te olette väärillä jäljillä.
Meidän ei tule kurkistaa Kuninkaan ihokkaan alle.
Meidän tulee löytää jotain Kuninkaallisen baletin sijalle.
Mitä siis voimme tehdä
laulaaksemme hänen ylistyksiään, ylistää häntä?
Me hyppäämme tähän virtaan. Jos olemme juovuksissa, se ei tuntuisi niin kylmältä.
Andiamo!
Osaatteko uida?
Herra, uusi näytelmä jonka Teidän Majesteettinne on tilannut,
on melkein valmis.
Se tulee olemaan aiheellinen sutkaus, siitä olen varma,
loukkauksena turkkilaisille jotka rohkenivat hyökätä Teidän Korkeuttanne vastaan.
"Paras aseemme
on nauru," väittää Molière.
ilveilijä!
Hän nauroi aina teille. Te olitte enemmän ilveilijä kuin minä.
Katsokaa minua, mikä minusta on tullut!
Näittekö kuinka Kuningas nauroi!
Hän ei ole koskaan nauranut noin makeasti.
Ennen hän tanssi. Sillä oli tarkoituksensa. Nyt hän nauraa minulle. Minulle!
Säästäkää minut säkkivaatteilta ja tuhkalta.
Entäpä jos en?
Siinä tapauksessa mene ja hukuttaudu. Eikä kukaan sääli sinua.
Meillä ei ole koskaan ollut tällaista suosiota. Saisit kiittää minua.
Siitä hyvästä että teit minut helistimeksi jota Molière ravistaa muita naurattaakseen?
Kiittää sinua?
Olen aina tiennyt sen Molière Te olette kuningas.
Kuulkaa, teidän
satiirinne on verratonta.
Lully, oletteko nälkäinen?
Kyllä, Herra, olen.
Siitä lähtien kun en ole saanut teitä tanssimaan
Olen jatkuvasti nälkäinen. Ettekö te ole?
Kuninkaallinen vastaus turkkilaisille, Baptiste!
Te osuitte naulan kantaan.
Minulla on ajatus josta haluaisin puhua kanssanne.
Se on taidetta jossa yhdistyvät teatteri, tanssi,
musiikki ja veistokselliset taiteet.
Unelmani
on esittää tragedia teille.
Lopeta, ole hyvä, lopeta tuo!
Lopeta se!
Rakastan sinua.
Minä rakastan teitä.
Sinä olet jahdannut minua vuosia.
Luulit että onnistuisit.
Ainoa mitä sinun tulee tehdä...
on kasvaa aikuiseksi,
jotta saat suuremmat rinnat!
Sinä et tule koskaan saamaan minua!
Et koskaan!
Minulla on idea teille ja Kuninkaalle.
Suurempi ja vaikuttavampi teatteri
mitä koskaan olemme tehneet.
Dramaattinen taide joka on viety äärimmilleen, musiikillinen tragedia.
Siinä tulee olemaan kaikkea. Yleisöt tulevat uneksimaan, itkemään,
häikäistymään sekä ylevöitymään.
Minulla on jotain mielessä... muoto, oikeastaan...
Älkää sanoko mitään.
Se on eräänlainen ooppera.
mutta olemukseltaan ranskalainen.
Cambert on juuri viimeistellyt omansa.
Oopperan ranskaksi.
Kuningas antoi hänelle teatterin,
- ja he sanovat... - Hiljentäkää tuo melu!
Olet tekemisissä Cambertin kanssa!
Häipykää!
Ja sinä, rakas vaimoni,
sinä olet siinä mukana entisen rakastajasi kanssa.
Esiinnynkö nyt parittajana?
Ettekö te kaksi vehkeile minua vastaan?
Pois silmistäni!
Piru teidät periköön!
Minä menen.
Ja te...
Te imette vertani kuin nuo iilimadot.
Ooppera on sekasikiö, Molière.
Saastaa. Oksennusta.
Italialaista. Paljasta laulua.
Kuningas teki minusta ranskalaisen.
Tanssi, baletti, ne ovat ranskalaisia.
Te tartutatte minut,
te yritätte saastuttaa minut.
Se on Kuninkaan hulluutta.
Te saastutatte itsenne.
Olkaa varuillanne. Älkää luottako itseenne.
uskokaa minua.
uskokaa minua, olen ystävänne.
Minulla ei ole ystäviä.
Teidän tässä pitäisi olla varuillanne!
Läpimurto! Ranskan ensimmäinen ooppera!
Ranskaksi jota me kaikki ymmärrämme,
te ja minä.
Ei puhetta, ei muuta kuin lauluja!
Pomone, Cambert'n mestariteos.
Kiirehtikää! Kiirehtikää! Mestarinne on sisällä.
Esirippu on nousemaisillaan!
Miksi? Miksi te teitte sen?
Te sanoitte, mene pirun luo. Odotin teitä.
Halusin teidän tulevan luokseni.
Olisin antanut anteeksi mitä tahansa paitsi tämän.
Te ette koskaan katsonut minuun, ette koskaan kuunnellut minua.
Tänään, kuuntelitte. Ja nyt näette minut.
Tässä olen, huijattuna,
hurskaan muusikon pilkattavana ja kuin tottelematon lapsi.
Te suunnittelitte ajoituksen hienosti,
ja salakavalasti.
En huomannut sen tuloa.
Sanokaa vain sana ja minä luovutan, annan periksi Cambertille.
Minä laulan vain sinulle.
Sinä kirjoitat minulle
Molière'n kanssa.. Me kuljemme suosiosta suosioon. Me tulemme onnellisiksi.
Kertokaa minulle, Julie...
Haluan tietää, ymmärtää.
Molière on oikeassa, Baptiste.
Yleisö on tuolla ulkona. He tulevat.
He taputtavat meille.
Mikään ei vedä vertoja laululle. Mikään ei vedä vertoja oopperalle.
Nyt olette siis kiinnostunut oopperasta?
Sepä uutta.
Cambert halventaa tätä erikoisoikeutta, Herra.
Jos Ranskan tulee saada ooppera, on yksin minun tehtäväni kirjoittaa se.
Minä olen teidän äänenne.
Jo 20 vuoden ajan, se olen ollut minä.
Ja ikuisuuteen saakka, se voin olla vain minä.
Ja jos harkitsen soittimien vaihtamista?
Te menettäisitte siinä, Herra.
Te tiedätte että niin tapahtuisi.
On kysymys imagestanne, Herra.
Maineenne ylevyydestä käsin
meidän tulee hallita kaikkea.
Kaikkea.
Minä kirjoitan "musikaaliset tragediat" teille.
Oopperan, mutta ranskaksi.
Te olette inspiraatio, arkkitehti.
Ei muuta kuin laulua.
mutta yhdistettynä upeaan balettiimme. Ilman koristeellisuuksia.
Ei italialaista liiallisuutta.
Pidättyvyttä, jaloutta,
suuruutta.
Ei Jumalista eikä kuninkaista tule laulaa naisellisilla äänillä Italialaisittain,
vaan ranskalaisilla bassoilla.
ja baritoneilla.
Miehet,
todelliset miehet. Teidän Majesteettinne olemuksessa.
Ette valitettavasti enää tanssi.
mutta teidät Hovinne ei pidä jättää näyttämöä.
Antakaa teatterin tulla sen heijastukseksi.
Suurenmoiseksi, jopa ylhäiseksi peiliksi.
He tulevat vapisemaan.
He tulevat itkemään.
Mutta ennen kaikkea, he tulevat ihailemaan.
Ja kaikkialla,
he tulevat ylistämään teitä.
Teidän kaltaistanne ei ole hovissa, Lully.
Siinä olisi yksi liikaa.
Suokaa minulle tämä etuoikeus, Herra.
Yksin minulle.
Minä käytän sen paremmin kuin kukaan muu.
Kieltäkää minut tänään,
ja minä koen sen hylkäämisenä.
Vedän johtopäätökseni.
Entä Molière?
Sairaat miehet inhottavat teitä kuten myös minua, Herra.
Hän sylkee keuhkojaan ulos päivä päivältä enemmän.
Hän yskii,
hän yskii enemmän ja enemmän.
Tästä lähtien, on Ranskalla ainoastaan yksi musiikki.
Vain yksi.
Minä tarvitsen teidän ehdottoman tukenne.
Minulla on vain yksi rakkaus,
jota kukaan ei voi mitata.
Ja kuten te, minulla ei ole ystäviä.
Voitte sulkea kuoppanne.
Teillä ei ole orkesteria.
Eilisestä lähtien, ei näytelmään
saa kuulua enempää kuin kaksi laulajaa ja kaksi soitinta.
Mitä tämä typeryys on olevinaan?
Tämä typeryys on Kuninkaan säädös.
Tässä on kopio, allekirjoitettu hänen kädellään.
Minä yksin saan luoda musiikillista draamaa.
Yksin minä. Tulen Cambert'n luota.
Hänen täytyy sulkea teatterinsa.
Ette ole tosissanne!
Ei enempää kuin kaksi soittajaa,
vain kaksi laulajaa.
Ilman musiikkia, ei teatterini
pysy pystyssä kahta esityskautta.
Olette sinetöineet kuolemantuomioni, tiedättehän sen.
Minä uudistin komedia-baletin, jonka me kirjoitimme yhdessä.
te ja minä, Baptiste.
Psyche.
The Magnificent Lovers.
Monsieur de Pourceaugnac.
The bourgeois Gentleman.
Kaikki on nyt julkistettu yhden ainoan nimen alla...
Herra de Lully.
Ne olivat myös minun töitäni.
Te ette voi varastaa niitä!
Kuninkaan käsky määrää että kaikki tekstit jotka on tehty musiikkiini
tulevat kuulumaan minulle.
Minun nimissäni
tulevat nämä työt nyt esiintymään.
Odottakaa!
Ette voi viedä kaikkea.
Tämä ei ole teidän tapaistanne.
Katsokaahan itseänne.
Kuka nyt tekee sovittelua?
Te tukehdutatte meidät farsseihin.
Hovi nauraa.
Kulta täyttää raha-arkkunne. Olette menettänyt sielunne.
Te mukaudutte elämälle. Minä en!
Minä käyn siihen käsiksi kuin painija.
Aikansa kutakin.
Mitä täällä tapahtuu?
Olette hullu. Mitä tämä on?
Haluatte totuuden?
Oikean totuuden?
Alastoman totuuden?
Minä en ole enää alaisenne.
Vuosia, olette ahdistanut minua:
Baptiste, anna minulle muutamia nuotteja tänne, vähän balettia tuonne..."
En ota enää vastaan käskyjä.
Minun musiikkini ei tule enää kulkemaan teidän sanojenne perässä.
Sen kauneus tulee seisomaan itsenäisenä.
Minä tulen johtamaan tämän maan musiikkia kuten Kuningas johtaa Eurooppaa.
Yksin. Jakamatta kenenkään kanssa.
Ulos.
Ottakaa miehenne ja menkää.
Kaikki on ohi.
Minä varoitin teitä, Molière.
Kuningas on väsynyt sylkemiseenne ja läähätykseenne.
- Olette pelkkää tomua, Molière. - Riittää.
Pilvi. Myrsky.
Sopiikin hyvin teille kertoa hänelle että olen kuolemaisillani.
Pyhäinjäännös.
Minä löyhkään kuolemalta, sekö se on?
Minä valitsin hänen, jota rakastan, ja teidän väliltä, ystäväni.
Hän on häilyvä.
Hän rakastaa vain kunniaansa, mutta minä rakastan häntä.
Hän on paras osa minua.
Tämä on farssia.
Farssia!
Liikutatte minua kirjoittamalla tätä farssia.
Tässä ja nyt.
Tekosairaudesta. Musiikkia ja painukaa te helvettiin, Lully!
Helmikuu 17, 1673
Kuningas ei ole vielä tullut.
Jos ei hän tule tänä iltana, on kaikki lopussa.
mutta onhan meillä yleisö.
Luuletko että se riittää? typerys!
Ottakaa paikkanne!
Kuinka surullista olla orjana valtiaan oikuille.
Paikallenne!
Jumalani,
kuinka täytyy ihmisen kärsiä ennen kuin hän saa kuolla!
Esirippu!
kolme ja kaksi tekee viisi,
ja viisi tekee kymmenen,
ja kymmenen
tekee kaksikymmentä.
Yhteensä: 63 livreetä
neljä sol'ia ja kuusi denieriä.
Tarkoittaa että tässä kuussa minulla on
1, 2, 3, 4, 5,
6, 7, 8, 9...
1o, 11, 12 peräruisketta!
Ja viime kuussa minulla oli...
12 määräystä ja 20 peräruisketta.
Ei ihme että tunnen oloni huonommaksi tässä kuussa.
He eivät voi kuulla.
Kello ei ole tarpeeksi voimakas.
He ovat kuuroja. Toinette!
Tämä on raivostuttavaa!
Ding-a-ling-a-ling!
Piru heidät periköön!
Kuinka he saattoivat jättää sairaan miesparan yksin!
Tämä on pateettista!
He jättävät minut tänne kuolemaan yksin.
Tämä on uutta.
Kiitos että tulitte.
Hän on kysellyt sinua jo kolme päivää. Pelkäsin että tulisin myöhässä.
Hän ei anna amputoida jalkaansa.
Hän sanoo että Kuningas täytyy saada tanssimaan ja että Molière on näyttämöllä.
Te rakastatte häntä vieläkin.
Pikku valoni.
Olet vihdoin täällä.
Kuningas on tulossa. Näyttäkää hänelle parhaat kasvonne.
Kuningas ei tule enää.
Tiedättehän sen.
Kuningas ei tahdo minua enää.
Hän ei enää halua musiikkiani.
Teidän musiikkinne teki Hänestä kuolemattoman.
Kuolemattoman...
Se on totta...
Se on hyvä.
Tietääkö hän edes että teen kuolemaa?
Jumalani, mikä hiljaisuus...
Mikä hiljaisuus...
Eikö tänä iltana ole musiikkia?